2018-03-20
Вчені вияснили, коли на Марсі з'явилися океани
Перші океани з'явилися на Марсі приблизно чотири мільярди років тому, майже відразу після його формування, на 200-300 мільйонів років раніше, ніж було прийнято вважати
Про це заявляють геологи в статті, опублікованій в журналі Nature, передає Depo.ua.
"Наші колеги завжди вважали, що плато Фарсида, найбільша вулканічна форма рельєфу на Марсі, виникло до того, як народилися океани Марса, приблизно 3,7 мільярда років тому. Ми з'ясували, що океани виникли або разом з ним, або з'явилися ще раніше" , - заявив Майкл Манга, геолог з університету Каліфорнії в Берклі (США).
За останні роки вчені знайшли безліч натяків на те, що на поверхні Марса в далекій давнині існували річки, озера і цілі океани води, що містили в собі майже стільки ж рідини, як і наш Північний Льодовитий океан. З іншого боку, частина планетологів вважає, що навіть в античні часи Марс міг бути занадто холодним для постійного існування океанів, і його вода могла знаходитися в рідкому стані лише за часів виверження вулканів.
Недавні спостереження за Марсом за допомогою наземних телескопів показали, що за минулі 3,7 мільярда років Марс втратив цілий океан води, якої вистачило б для того, щоб покрити всю поверхню червоної планети океаном товщиною в 140 метрів. Куди пропала ця вода, вчені сьогодні намагаються з'ясувати, вивчаючи стародавні марсіанські метеорити.
Манга та його колеги з'ясували, що океани Марса народилися на 200-300 мільйонів років раніше, ніж вважали вчені, вивчаючи структуру берегової лінії передбачуваного океану червоної планети, який покривав більшу частину її північної півкулі в далекому минулому.
Багато планетологів, за словами Манга, сумніваються в самому існуванні цієї структури, так як частини дна цього океану розташовані в "неправильних" місцях, де вода повинна була текти знизу вгору, щоб покрити всю його площу. До того ж, інші його регіони були занадто глибокі, а треті - навпаки, занадто дрібними для того, щоб складати єдиний водойму із загальним рівнем води.
Каліфорнійські геологи знайшли пояснення цьому, проаналізувавши те, як формування вулканічного плато Фарсида могло вплинути на народження і еволюцію марсіанських океанів, а також звернувши увагу на один недавно відкритий факт, пов'язаний з цією найбільшою геологічною структурою Марса.
Вивчаючи це плато і прилеглі до нього північні рівнини, де колись розташовувався океан Марса, вчені помітили, що багато рис рельєфу, пов'язані з його береговою лінією, виглядали давніше, ніж сама Фарсида і пов'язані з нею вулкани. Це наштовхнуло їх на думку, що дана структура народилася не до, а вже після формування океанів Марса.
Керуючись цією ідеєю, вчені зіставили те, як змінювалася берегова лінія цих водойм з тим, як швидко росла Фарсида протягом приблизно півмільярда років після її формування. Це порівняння несподіваним чином показало, що фактично всі спотворення та зміни в берегової лінії були пов'язані з тим, як деформувалося дно океану під дією зростаючих вулканів.
Прибравши всі ці спотворення, вчені виявили, що Аравійська рівнина Марса, що представляє собою найдавнішу частину дна його океанів, виникла ще до формування Фарсида, за сотні мільйонів років до передбачуваного часу появи океанів червоної планети.
Цей Аравійський океан, як показують їх розрахунки, містив в собі близько 3% від загального обсягу води в його сучасних "кузен" на Землі. Іншими словами, він був приблизно в два рази більше, ніж сучасний Північний Льодовитий океан, і містив в собі більше води, ніж полярні шапки Землі. Як вважають вчені, він став рідким завдяки теплу і парниковим газам, які виробляли вулкани, в тому числі і майбутня Фарсида.
У наступні епохи, площа і об'єм цієї водойми постійно змінювалися в міру зростання Фарсида, що і породило дивні риси в берегової лінії північного океану Марса, і зробило його набагато глибшим, ніж він був спочатку. Як сподіваються планетологи, сейсмографи посадкового модуля Insight, який відправиться на Марс в травні, допоможуть перевірити їхню теорію.